Opa, vidi ti ovo.
Eto ti sad.
Niko drugi ne ide u crkvu. Zašto mi moramo?
Zato što mi uvek idemo u crkvu. Zato što volimo Gospoda.
Bili smo juče u crkvi. - Nismo. Bili smo na sahrani. To je drugo.
Zdravo.
Dobro jutro.
Ćao. - Šta radiš? Popravljaš kola?
Samo čeprkam nešto. Šta ti radiš?
Uh... tako je vruće.
Da. - Baš vruće.
Nego, kada ćeš ti go recitovati nešto za mene sa svojim naglaskom?
Hajde, milo za drago.
"Ne" se ne prihvata kao odgovor.
Slušaj, uh... - Hmm?
Hoćeš?
Upadaj. - OK.
Kingsli,
da li si čuo za Džejn Mensfild?
Džejn Mensfild?... Da, filmska zvezda.
Ovaj... plavuša sa...
Sisama. Tako je.
E, ona je poginula
pre par godina u saobraćajnoj nesreći u Luizijani.
Moj prijatelj iz grada me sada nazvao.
Oni su kupili auto u kojem je poginula na aukciji.
Sada naplaćuju ulaznice ko hoće da ih vidi. Napravili su veliki posao.
A ja sam skoro zaboravio da je to bilo na današnji dan.
Da li bi išao sa mnom? Hajde, idemo?
Dobro.
To je odvratno.
Ovo je dobro mesto.
Dođem ovde da razmišljam.
Dovodio sam Pati Overton ovde da je malo hvatam za guzu.
To je bilo pre rata.
Udala sa za primitivnog baptističkog propovednika.
Bila je još balava
i trebale su ti dedine naočare da bi joj video sise,
ali imala je dupe za desetku
i znala je tako da ga vrti i trese
kao da je uhvatila štucavica.
Oh, čini se kao interesantna devojka.
Dobro, dosta smo okolišavali. 'Ajde da vidimo šta znaš leteći dečko.
Mislim da bi... Tenesi Vilijams bio prikladan.
Da li znaš "Tramvaj zvani želja"?
Jesi li čula ovo?
Ne, nisam.
Ptice?
Tišinu.
Teško mi je da se naviknem na nju. Još uvek.
To je kao da pluta po mirnom jezercetu nešto što ima tornado u glavi.
Nikada nisam voleo da vidim olupine.
Nikada nisam želeo da znam šta je bila nečija poslednja misao
pre nego što je izdahnuo.
Nikada nisam želeo da vidim mrtva lica koja gledaju u prazno.
Samo sam želeo da letim.
Kada sam bio klinac čitao sam knjige o tome.
Jednu o plavom mesecu koji je leteo sve dok nije nestao.
Sve dok i ja nisam počeo da letim 1940.
Nismo ni bili u ratu tada.
Samo sam hteo da letim tamo gore... u tišini, što dalje.
Bio sam mornarički pilot.
Šta kažeš na to?
Ali više nije bilo tiho.
Bilo je bučno, suludo i zastrašujuće.
Ali išao sam gore svaki put kada je trebalo, da uradim ono što sam morao.
I svaki put sam išao sa tri misli u sebi.
Prvo što sam mislio je; "Na ovaj ili onaj način... ja ću se vratiti. Uspeću."
Druga misao mi je uvek bila;
"Ovo je verovatno moj poslednji dan u životu."
A treća je uvek bila u sredini
i tada nisam mislio ni o čemu.
Nisam puštao one dve da uđu.
Znaš, ljudi govore da neće da pričaju o ratu
zato što im to vraća loše uspomene, noćne more i sve ostalo.
Ja ne verujem u to. Mislim da oni neće da pričaju o tome
zato što niko neće da ih sluša.
Znaš, na početku rata...
Japanci su bili dobri piloti... bolji od nas, puno.
Kasnije smo mi bili bolji, ali...
Napravio sam grešku tog dana.
Dan je bio bistar, a on mi je prišao s leđa i...
pogodio me ovde a metak se vratio i izašao ovde.
Ha... nisam verovao da sam pogođen.
A u isto vreme sam to stalno očekivao, razumeš?
I, na ovaj ili onaj način...
bio sam oslobođen rata.
Nisam to hteo. Uplašio sam se. Ali nisam hteo da umrem u plamenu.
Toga smo se najviše plašili.
Da.
Znaš koliko sam imao sreće?
Ne.
Pao sam pravo među američke marince.
I izgubio svest.
Slomio sam desnu nogu, ključnu kost, nekoliko rebara, karlicu,
obe ruke...
Ne sećam se mnogo toga da ti pravo kažem.
Bio je 12. novembar 1942. Guadakanal.
Probudio sam se u bolnici,
sa obema rukama i desnom nogom u gipsu,
koju sam jedva osećao.
I onda je...
bolnica pogođena.
I skoro da sam izgoreo.
Video sam momka koji me prekrio mokrim ćebetom
ili tako nečim a onda mi ga je stavio na glavu.
Mislio sam da je hteo da me ubije.
Ali... on mi je spasao lice,
kao što bi Džimbo rekao; ne znam da li je vredelo,
i izvukao me odatle.
Kerol je dolazila da me poseti nekoliko puta.
To mi je puno značilo.
To je bio kraj rata za mene.
Neka sam proklet, dušo, ne možeš iz ove kože ma šta radio.
U svakom slučaju, treba da oboriš petoricu
da bi postao as.
A ja sam skinuo šest.
Ja sam as.
Skip.
Uh, nisam htela
da te odbijem.
Dođi, znam jedno mesto.
Ona, njen momak i vozač su poginuli usred noći ovde u Luizijani.
Dok deca na zadnjem sedištu nisu bila čak ni povređena.
A njihov mali pas je bio mrtviji nego Rin Tin Tin.
Da, sećam se kada se to dogodilo.
Uvek je malo šokantno kada bogati i slavni umru.
Nema razloga da verujemo da su besmrtni ali kao da verujemo.
Znaš koliko ljudi bi doživelo duboku starost
da nigde nisu išli jer u saobraćaju gine veoma mnogo ljudi.
Da. Za koliko njih je poslednja misao bila;
"Jebote, ovaj će preći na levu stranu i ubiće me jer sam u 10 uveče
krenuo po toalet papir."
"Bolje je bilo da sam dupe obrisao zavesom".
Da, i ja sam dosta razmišljao o takvim stvarima u poslednje vreme.
Nadam se da se meni neće desiti nešto takvo.
Radije bih umro u snu, bez takvih misli u glavi...
samo sanjajući.
Da.
nadam se nešto lepo. - Da, da.
Tri, molim vas.
Da.
Pomeri se sinko,
da bolje vidimo.
To je to.
Ono što su rekli...
auto je išao putem kroz močvaru.
Na putu je bio kamion koji prska komarce.
Došlo je do stvaranja oblaka od tog otrova.
Kamion s prikolicom koji je naišao, usporio je kada je naišao na oblak tog insekticida,
ali su kola Džejn Mensfilds podletela tačno pod njega.
To je sve što su napisali u izveštaju.
Bila joj je odsečena glava, zar ne?
To mnogo ljudi misli, ali nije.
Bio je to samo... vrh glave.
Kingsli, da li si dobio predstavu o svemu što nas je snašlo.
Znaš, Džime,
ovih dana sam više pokušavao da prihvatim sve to.
Ja ne.
Ja sam sve vreme proveo pokušavajući da shvatim zašto je moralo biti ovako.
Da.
Da li je ovo stvarno njena glava. - Sranje. Otkud ja to znam.
Moj tata kaže da ovo verovatno nisu ni njena kola.
Imaš li ti pametnijeg posla nego da mene gnjaviš.
Da...
Biću u kolima. - Dobro.
Pa... hm...
Dovoljno smo videli?
Manje-više jesmo.
Da...
Pogled mrtvog čoveka nije ništa drugačiji nego kod lutke.
Nema ničega u njima.
Video sam to u ratu mnogo puta. Sigurno si i ti.
Da, bojim se da jesam.
U stvari
sve nas u životu čeka sudar na neki način.
Da... Jesi čuo to?
Držiš komadiće sve vreme spojene i oni se ipak raspadnu.
Pre nego što ih sasvim i sastaviš, oni se u stvari raspadnu.
Baš tako. Sve se okrenulo naopako.
Slušaj,
ja volim svoje sinove, ali ih nikada neću shvatiti.
Džimbo je dobar domaćin ovde, ali nije ni omirisao bitku u ratu.
Ova druga dvojica su kao neki heroji, ali se ispostavilo da su besposličari.
Pomisliš, možda bi bilo bolje da je obrnuto.
Da, pa moram da ti kažem da je i mene Filip duboko razočarao.
Da, vremena se menjaju.
Ona dobra su nestala.
Ponekad se molim
da odem što pre i ne gledam to.
Bože, vidiš ti ovo? Kao dva stara prijatelja?
Vidim. I ja sam začuđen.
Hajde da sednemo malo. - Gadno nevreme. - Da odmorimo stare kosti.
Vidi njih.
Ne spominji ono što smo videli dok smo išli u crkvu. - Dobro.
Idem malo napolje. - Hajde da malo prošetamo.
Radi se o mojoj sestri.
Moraš da je ostaviš na miru. - A tako? A na čega ti to misliš?
Ne, ne, ne... Nisam ljut na tebe.
Čak mi se ni ne dopadaš. Ne mogu da se ljutim na nekoga koga ne volim.
Ne govorim ovo zbog sebe, nego za tvoje dobro. Ne petljaj se s njom.
Nestalo je struje!
Ono što sam hteo da ti kažem; nije ona loša ponekada.
Ali ako te povuče dole u rupu, nikada više nećeš moći da izađeš.
Nil je bio vitak, mišićav, zgodan i skroman momak.
Sada brblja i lupeta kao stara mašina samo da ne čuje sopstvene misli.
Ako ga pogledaš,
videćeš da jedva uđe u odelo,
jede sve što mu daš, i pije gajbu piva dnevno.
Ako hoćeš da ti ostane nešto para u džepu
a nećeš da radiš kao rob, onda dobro razmisli.
Lukava je.
Umiljava se oko tebe kao mače.
Ja čak nisam siguran da je ona tatina.
Shvataš? Hipici, doping, lenjost.
Oni to zovu slobodna ljubav. To je slobodno ludilo.
Ono što me zapanjuje je nedostatak poštovanja.
Znaš, kada bi ljudi sa kojima smo se borili, i koji su umirali pored nas,
videli ovo danas,
bukvalno bi se prevrnuli u grobu.
To je prava sramota.
Dok se naši momci bore u džungli ovi hipici...
pevaju pesme i pišaju po zastavi.
Oni ne shvataju
da će rastući talas komunizma
stići i do naše obale i preplaviti sve
ako ih ne zaustavimo u jugoistočnoj Aziji.
Baš to bih i ja rekao, od reči do reči.
Nema to veze sa komunizmom. To je nacionalni rat.
Vijetnamski narod hoće da se oslobodi strane dominacije
prvo francuske a onda i američke.
Mi ne želimo da dominiramo. Samo pokušavamo da im donesemo slobodu.
Oružjem?
Ponekada je nasilje neophodno zlo. - Tako je. Tako je.
Tako je bilo i kada sam ja išao 1917.
I kada su Kerol i Skip išli posle Pearl Harbura.
A uskoro će, izgleda,
doći red na Alena.
Moraćemo Alena ostaviti ovde. Postaće mladoženja vrlo brzo.
Pa, biće vremena i za to.
Šta... ti bi da i on dođe sa gomilom medalja na grudima?
Ili da pogine?
Ili oboje? Zašto ne?
Pa...meni je drago što imam ćerke a ne sinove.
Zar ne misliš da je dosta, oče? Mislim... juče si izašao iz bolnice.
Imao sam dosta maltretiranja u životu zbog pića.
To je jedno od retkih zadovoljstava koje mi je preostalo.
A imao sam i dosta specijalnih vojnih stručnjaka oko sebe.
Pa... nisam stručnjak, ali znam ponešto o ratu.
I ja sam bio vojnik.
Oh, da.
Zaboravio sam.
Da, borio si se u slavnoj bici za Singapur.
Iznanadili su nas Japanci. - Je li?
Naša teška artiljerija je bila okrenuta ka moru
a oni su nam došli iza leđa kroz džunglu.
I mi smo predali trećinu naših snaga
u najsramotnijem porazu u istoriji Britanije.
A Filip je bio deo toga.
Bio je to neuspešan posao, priznajem.
Da, onu kukavicu Persivala je trebalo streljati po kratkom postupku.
General Persival je bio hrabar i častan čovek. Situacija je bila beznadežna.
Činjenica je, Filipe, da si ti rat proveo kao zarobljenik,
kao puki rob Japanaca...
a ne kao vojnik.
Ali sam preživeo a velika većina nije.
Mislim da bi trebao dobiti neke zasluge za to.
Oh, volja za životom je veoma jaka,
čak i među manjim životinjama, insektima... to je instikt.
Predao sam se jer nam je naređeno da se predamo.
Niste morali da se predate.
Mogli ste otići u džunglu i boriti se kao gerilci.
Ti nemaš pojma o čemu govoriš!
Opa.
Ja sam zapanjen.
Zašto misliš da možeš sa mnom da razgovaraš na ovaj način.
Zašto ti misliš da možeš tu sedeti i pijan lupetati sve što želiš.
Pa suoči se s činjenicama, Filipe.
Lenj si, besciljno ideš kroz život, a za sve ti je kriv rat.
Ti si poludeo.
Nikada nisam krivio rat za bilo šta.
Ti živiš u svetu fantazija. - Fantazija?
Ti si izveštačeni dinosaurus koga je pregazilo vreme.
A ja mislim da su te japanski stražari previše puta udarili u glavu.
Zaista bih trebao da se izvinim.
Moje ponašanje je bilo vrlo neumesno.
Ne brini zbog toga. I ja sam... razbio par čaša u svoje vreme.
Pa da.
Šta god da je, mene nije potreslo.
Šta to radiš, Skip? - Došao sam da popričamo.
Idi obuci košulju, uzmi neki sladoled i idi u krevet.
Da li se sećaš nečega dok sam bio klinac?
Pa, da... bio si dobar jedno vreme i to sam zapamtio.
Sećaš se kada sam bio baš mali? - Da, rekao sam da se sećam.
I sada si moje dete ali, dođavola, imam da sredim neku poslovnu dokumentaciju.
I zato idi i uzmi neki sladoled i idi u krevet.
Da li se sećaš nekog događaja dok sam bio mali?
Da li se sećaš da smo ikada porazgovarali... kao sada, na primer.
Bilo šta? Neku... lepu priču o meni dok sam bio dete?
Zato što, znaš...
Mama mi je ispričala jednu ili dve kada sam je video poslednji put.
Šta ti je rekla?
Pa...
pričala mi je o nekom rođaku koji je bio toliko divlji da su morali da ga
vežu za drvo dok su hranili kokoške.
Zvali su ga "Dobrica". - Hmm. Da.
Došla je struja.
Idi obuci košulju. I nađi sebi nešto da radiš.
Da.
Dobro.
Utišaj tu muziku!
Dona.
Obukao sam se tata.
Sada je drugačije, zar ne?
Mora da postoji nešto što bi mogao da mi ispričaš o detinjstvu.
O čemu razmišljaš? - Nisam siguran.
Pa, nije bilo šanse da se ovo ne dogodi.
Zar ne osećaš kako je život lep?
Da. Da, osećam.
Pa, čini mi se kao da nisi srećan zbog ovoga.
Nemoj opet na tom tvom engleskom.
Mislim, ne možeš reći da nije bilo dobro.
Ne. Ne mogu to da kažem.
Prestani s tim čudnim govorom.
Misliš da je nešto loše, zar ne?
Nije pošteno da se ponašaš tako čudno i ne kažeš mi šta je u pitanju.
Reci mi.
Samo sam umoran, veoma umoran. - Nemoj da se vadiš. Reci mi.
U redu.
To što je moj otac govorio o ratu i meni...
Bio sam zarobljenik, rob, ali sam i dalje bio vojnik.
Bože.
Ti o tome razmišljaš?
Ne misliš o meni ili o ovom sada.
Ili o nama?
Pa, htela si da ti kažem.
Ali rat je gotov. Tate su tate. Uvek pričaju isto sranje.
Neću da ove noći misliš o bilo čemu sem o meni.
Žao mi je, ali ti si insistirala.
Ionako nema šanse da bi to shvatila. - Hej...
nemoj me tako tretirati.
Nisam kreten.
Da li si zaista proveo ceo rat kao zarobljenik?
Nisi se nikada borio?
Zavisi šta smatraš za borbu.
Borio se s neprijateljem, pucao,
skakao iz rova u rov, i nisam baš.
A boriti se da preživiš svako poniženje,
tugu, jad, stravične trenutke...
To jesam. Borio sam se.
Gde ćeš?
Da zapalim cigaretu.
Oluja nije dugo trajala.
Nikada ne traje.
Sada je već u drugom okrugu.
Moj otac je monstrum. - I moj je, isto.
Da li puno gledaš TV? - Ne.
Ćao tata. - Zdravo.
Čujem da ti i Kingsli idete u lov. - Da.
Da, idemo do Ten Majl Krika.
Ali nije sezona lova.
Tamo gde ja lovim je uvek sezona.
Ponosna sam na tebe.
Zašto? Šta...?
Zato što si bio fin prema Kingsliju. - Da, pa...
Mrzeo sam tog čoveka 20 godina,
i krivio ga da mi je oteo ženu.
Šta se promenilo? - Pa...
Kada je na sahrani pao u nesvest i kada su ga nosili u bolnicu...
Pogledao sam ga na nosilima...
U nepoznatom gradu, daleko od kuće...
žena mu je upravo umrla,
a i on možda misli da je bolje da je i on umro...
pomislio sam, "Pa... on je samo jadničak".
I od onda nisam ljut na njega.
Šta je to? - Ledeni čaj, dušo.
Napravila sam ga za tvog dedu.
On i ser Kingsli idu u lov.
Napravila sam i topao za g. Kingslija.
Hoćeš šolju čaja? - Neću još.
Ja sam žedan.
U građanskom ratu, nedaleko odavde, odigrala se bitka
koju su nazvali "Bitka kod Ten Majl Krika".
Stvarno? - Da.
Vidi, Jenkiji
su od gore napali,
i pobili skoro sve naše momke.
Nisi poveo pse sa sobom. - Ne, ne trebaju nam psi.
Tata. - Šta je, Miki? Pokušavam da meditiram.
Alen je tu. Sinoć je spremio neki trip a danas ga je stavio u dedin ledeni čaj.
Zašto je to uradio? - Ja sam mu rekao da je to dobra ideja.
Jebem ti budale.
Znam jako dobru lovačku priču o Filipu kada je bio mali...
Čekaj, čekaj. Stani.
Molim? Šta si rekao? - Čekaj. Šta...?
Šta se događa?
Kako... to misliš?
Sve izgleda čudno.
Kao da se malo talasa. Da li osećaš talasanje?
Džime, jesi li dobro?
Sve se menja.
Zemlja,
drveće... nebo.
A lišće...
kao talasi... i...
Ne mogu da držim ravnotežu.
Reci mi molim te,
da li vidiš poređano drveće koje se kreće i maše lišćem... jel' vidiš?
Zato što... Zato što ne znam šta se događa ni gde sam.
Slušaj, bolje bi bilo da se vratimo kući.
Da... Ne, ne, nemoj.
Bolje je da se mi vratimo kući. Daj da ti pomognem. - Ne, ne.
Možeš da me poljubiš u dupe. - Hmm? - Moraćeš prvo da me ubiješ.
Kako si... kako si došao iza naših položaja?
Imam četu ljudi ovde a ti si došao od pozadi sa tim Hansovskim sranjima.
Baci tu pušku!
Džime, jesi li ti potpuno poludeo?
Ja nisam Nemac, Džime.
Ja sam Kingsli.
Nemac Džim Kingsli... Dobro lažno ime.
Pa kako ste dospeli ovde g. "lažni"?
Kaži mi koji je tvoj zadatak ovde?
Šta ti je zadatak?!
Ko je 1916. osvojio svetski kup u bezbolu?
Nemam pojma. - Boston Red Soksi.
'Ajde sad diži ruke u vis. (na nemačkom)
Da, da! Ruke iznad glave!! (na nemačkom)
U redu. Uredu!
Tako. - Džime, smiri se. Smiri se.
Šta misliš s kim se šališ, glavico kupusa?
Otvori usta.
Ne... ja sam Englez.
Borili smo se na istoj strani.
Ali ovo nije prvi svetski rat, 1969. je, i zato te molim, molim te, spusti pušku.
O, Bože.
Jebem ti.
Ubiću te. - Džime!
Gde je tata? Je li još tu?
Otišao je u lov sa Bedfordom. Šta se događa?
Alen je stavio LSD u tatin čaj.
Šta, jebote? - Odakle Alenu LSD?
Jesu li rekli gde idu? - Da, do Ten Majl Krika.
Hajde onda, idemo, idemo. - Gde ti je kamionet? - Bože, spasi nas.
Džime!
Tata!
- Tata!
- Tata! - Ehej, Tata! - Oče! - Tata!
Daj ućutite. Nismo u zabavištu.
Tata!
U redu, Kerol, ti idi na onu stranu.
Ti na ovu.
Tata!
Dona, vuci svoje dupe ovamo.
Prelepo! - Džime.
Nisam znao da je tako lepo.
Bože, kako je lepo. - Stvarno bi trebali da se vratimo do kamioneta.
Oče!
Filipe!
Našao sam ih! - Gde?
Hej! Dođi! Dođi, Kingsli.
Dovlači to mršavo dupe ovamo!
Hvala Bogu. Jesi li dobro? - Jesam, dobro sam.
Jadni Džim je potpuno sišao s uma.
O, evo dolazi policija. Šta ti gledaš?
Šta se dešava?
Brinem za Džima već sat i po.
Volim ovo. Volim.
Dao si to čoveku starijem od 70 godina!
Mogao se povrediti!
Nisam znao da će ići u lov.
Išao je po šumi naoružan puškom.
Mogao je da ubije onog prokletog Engleza!
Da, ali nije.
Ne pričam o onome što nije, nego o onom što je moglo da se desi!
Pa...
Koji đavo te je spopao?
Učili smo te boljim stvarima.
Da li si mislio na mene i mamu? Šta misliš da će mama reći na ovo?
Kako je? - Skoro isto
Kerol kaže da će trebati dosta vremena da droga popusti.
Tebe ne interesuje ništa sem onog što si ti zamislio.
Sine, ja to nikada ne bih uradio.
Drago mi je da si dobro, oče.
Zabrinuo sam se za tebe.
Nisi morao. Bio sam i u gorim situacijama.
Ti ni sada nemaš poštovanja!
Smiriću ja tebe! Jel' ti jasno?
Filipe...
Sinoć...
sam rekao neke stvari koje ne mislim zaista.
I ja sam oče. - Hoćeš da me udariš?
Nećeš me udariti!
Dobićeš vaspitnu šamarčinu! - Živeću kod Kerola.
Treba to da ostavimo iza nas i nastavimo dalje.
Vuci svoje dupe u sobu! - Ne možeš mi više naređivati.
Da.
Idemo dalje.
Mrzim ovu kuću! I tebe mrzim, jebote!
Bolje bi ti bilo da ne ideš nigde, kažem ti!
Novčanik mi se pokvasio u potoku.
Izvadi sve iz njega i stavi da se suši.
Dobro? - Dobro.
Gde je? Ovde je.
Samo stavi sve da se suši.
Vozačku, te sitnice...
i ta tvoja prokleta pisma.
Ne shvatam. - Šta?
Sve ove godine si nosio ovo sa sobom.
Zašto nisi rekao nešto o tome?
Nećeš umreti ako popričaš sa svojom decom tata.
Možda bi osetio nešto lepo.
Šta se to događa u tvojoj glavi?
Ne mogu!
Ne mogu da dišem!
Tata. Tata. - Ne mogu da dišem!
Džimbo je. Tu sam. - Ne mogu da dišem!
Daj da te podignem. - Ne mogu da dišem!
Skipe, nemoj samo da stojiš.
Pomozi mi. Izvedimo ga napolje.
Davi me! Ne mogu da dišem!
Izgleda lepo, ali unutra je vatra!
Ne mogu da dišem! Mamu vam jebem!
- Ne mogu da dišem!
Hajde tata. - Ne mogu da dišem!
Ne, ne. - Ne mogu da dišem!
Pazi kako staješ, tata.
Pridrži ga malo, Skipe. - Kako?
Idem da napravim malo kafe.
Hoćeš da te pridržim, tata? - Neka, ne treba.
Eh, Skipe.
Da... tako je.
Znaš, bilo je to...
bilo je to vreme,
kada je svako izgledao kao
svinja
sa izbečenim očima.
I... sve je izgledalo žuto.
Da.
Pričaš o ratu?
Ne, nego o pre 10 minuta, ili, možda o juče.
Neka sam proklet.
Hej,
jel' vidiš tamo dole gde ograda ide uz prolaz
i izgleda kao velika guma... znaš?
Ne, ser... teško da tamo vidim bilo šta, da budem iskren.
Pa, stavljao sam tamo bodljikavu žicu,
a ti si imao 7 ili 8 godina i pomagao mi.
Ja sam se zapetljao... i na kraju sam pao i... umotao se u nju.
I... sve mi se zakačilo za kosu, pantalone i košulju.
Ja sam ti rekao da mi pomogneš a ti si počeo da vičeš i da bežiš.
Rekao sam ti; "Šta je sad, govno malo."
Ali minut ili dva kasnije, vratio si se plačući i doneo klešta za žicu.
Ja sam rekao; "Dođavola, Skipe, daj ta klešta ovamo...
Trebaju mi da se izvučem iz ovoga"
Ti...
ti si uvek...
uvek si se uspaničio kada se neko povredi.
Nikada nisi mogao da gledaš kad se nešto tako desi.
Da.
Rekao si da sam imao 7 ili 8 godina? - Da.
Šta to radiš? - Ha? - Šta to radiš?
Samo sam prebacio ruku preko tvog ramena.
Pa...
Čudan osećaj.
U redu.
Jesi li mokar?
Mokar? - Da.
Ne, ser. Ja.. - Da li osećaš da si mokar?
Nešto sam mislio, da smo odmetnici sa Divljeg zapada...
Ja bih bio Džesi Džejms,
Kerol bi bio Pet Garet.
Skipe, ti bi bio Bili Kid.
Pet Garet nije bio odmetnik. - Jeste, bio je.
Predomislio se, pa je promenio stranu.
Zašto bih ja bio Bili Kid? - Zato.
Zato što je bio dupeglavac koji je imao sreće i ubio nekoliko njih.
Postoji slika.
Video sam je.
Malo je naheren. Izgleda kao da vadi sline iz nosa.
Šta ako bacim jednu malo jaču
i pogodim te u jaja? Da li bi ti se to svidelo?
Mislim da ne bi baš previše.
Samo sam se šalio. Zajebavao sam se s tobom.
Sranje. - Hej... da napravimo pauzu, umorio sam se stojeći.
Eh... ne znam šta je s tobom.
Ćao.
Šta? - Ćao. - Jedan od pasa sere po tremu.
Mislim da je to Penelopa. - Gde su svi otišli?
Pa, Džimbo je tu negde iza.
Ne, mislila sam... gde su Bedfordovi.
Otišli su pre sat vremena. - Otišli? - Da.
Pa zašto me niko nije probudio? - Mislim da niko nije ni mislio o tome.
Dobra devojka. - Pa... šta su rekli?
Rekli su, "Zdravo... bilo nam je prijatno", i tako to.
Doroti im je dala neku piletinu i keks za put.
Dobra devojka. - Niko nije rekao... "Pozdravite Donu"...
... ili nešto tako? - Ne koliko sam ja zapamtio.
Ne.
Dakle...
Ti si dobra devojka... uglavnom. Nemoj više da sereš ovde.
Uh... bolje da idem da vidim
šta Džimbo radi.
Dobro.
Dobro je što idemo kući, hmm?
Jeste, oče.
Pa, Skipe, konačno si maznuo neku pristojnu ribu.
Možda sam zaljubljen u nju. Šta mislite o tome?
Šta je? - Žao mi je, brate.
Žao mi je, samo mi je smešno iz nekog razloga.
Hej...
Ne. - Sranje, pa tata je uzeo LSD. - Ne. - I rekao sve ono što
je oduvek želeo da kaže.
A kada je povratio rekao je da je sve zaboravio.
Hej, Džimbo,
šta... šta si stavio u mamin sanduk? Video sam da si nešto stavio na sahrani.
To je nešto između mene i nje.
Daj, čoveče, reci šta je?
Pisma koja sam joj napisao a nikada nisam poslao.
Ovo sranje je jako.
Šta?
Šta je... misliš da nikada nisam pušio travu?
Šta misliš da sam ja, pećinski čovek?
Sranje.
Samo ne volim to. Nije dobro za mene.
Počnem da zamišljam da me juri FBI.
Moje srce počne tako brzo da lupa, da se uplašim da neće prestati sve dok ne umrem.
Džimbo, ja i Kerol... nas ne interesuje
to što nikada nisi bio u borbi, samo da znaš.
Ali zaista.
Mislim, ti si naš brat i volimo te do smrti,
ti si naša krv i meso i ti to znaš.
Čak nam je i drago što nisi bio.
I zato nema razloga da budeš ljubomoran zbog toga.
Ti ne znaš kako je to.
Dakle...
treba da budeš srećan zbog toga.
Mislim, ja i Kerol smo ponosni na ono što smo učinili i sve to...
ali to je prokleta noćna mora Džimbo.
I zato, treba to da zaboraviš.
Vidi, ti možeš da radiš, spavaš i misliš normalno.
Mi ne možemo.
Pogledaj kako se tata ponaša prema nama.
Nešto malo odspavam, i čim ustanem, odmah mislim na rat.
Kako bi ti živeo s tim?
Dođavola. čoveče, volim te do bola,
ali ponekada stvarno znaš da usereš sve.
Šta si hteo s ovim?
Sedeo je sa nama, pušio i razgovarao.
Zašto si to morao sada reći? - Zato što mislim da je to ispravno.
Evo.
Stavi to na lice.
Sada znaš zašto si ti Bili Kid.
Ubili su ga kada je imao 21 jer je više pričao nego što je mislio.
Ponekada moraš da razmisliš pre nego što otvoriš usta.
Mislio sam, Džimbo. - Ne, nisi.
Bar pokušavam.
Hej,
idemo da uzmemo čizburgere,
i idemo do mene.
Hajdemo.
Dobro.
Idemo.
Ti vozi.
Zajebavaš me?
Ne. Hajde samo.
Jesi li siguran? - Jesam.
Spremni? - Da.
Idemo onda.
Džimbo, stani. Zaustavi kola. Prokletstvo... žao mi je.
Žao mi je Džimbo ali, prosto se ne osećam dobro. - Idi dođavola, Skip.
Tata.
Šta se događa?
Išao sam u regrutni centar juče
dok ste se vi zamajavali s dedom
i prijavio sam se u vojsku.
Narednik je rekao da će mene i Konela ostaviti zajedno.
Svi u porodici su bili, tata.
Video sam slike nekih momaka iz Vijetnama,
ispod palmi, bez košulja,
sa oružjem na ramenima.
Izgleda kao Rokenrol, jebote.
I ja želim da uradim nešto kul, tata.
Neću da trunem ovde.
Imam 18 godina.
Ne treba mi tvoja dozvola.
K R A J
Prevod i obrada: Sindža M. Novi Sad